Clona: | 1.8 |
---|---|
Expozícia: | 1/20.00 sec |
ISO: | 160 |
Fotoaparát: | Sony Cyber-shot DSC-RX100 |
Ohnisko: | 8.8 mm |
Pridané: | 2018-01-19 22:58:48 | Miesto: | Wiener Staatsoper, Viedeň, Rakúsko | Témy: | architektúra |
---|---|
Z dnešného predstavenia Donizettiho La fille du régiment vo Viedenskej štátnej opere.
K tejto fotografii nie sú dostupné žiadné komentáre. Pridaj komentár ako prvý.
zaregistrujte sa a presvedčte o mnohých z výhod byť členom
Komentáre a hodnotenia
inak sa s Tebou v množstve a rozmanitosti nemôžem porovnávať,teda z môjho pohľadu si naslovovzatý odborník
pokiaľ teda Ťa v predstavení oslovuje aj výprava, klasická, je to teda druh vizuálneho vnímania a chcem tým poukázať, že teda niet rozdielu ak má niekto zimomriavky pri hudbe a pri vnímaní obrazu ak má napozerané toho viac stáva sa viac vnímavý na tento druh umenia
Aj dnes študenti chodia "na bidýlko" - lístky na 10-15€, niekedy na stojáka. V niektorých divadlách sú dokonca aj miesta len na počúvanie - bez výhľadu na scénu.
Kultúra v malom meste sa samozrejme nikdy nebude môcť vyrovanť...
Ale zase, niekedy sa človek môže odtrhnúť a urobiť si kultúrny výlet do veľkého mesta. Mama toto robila - raz za niekoľko mesiacov sa vždy vybrala do Bratislavy, hoci to mala 4 hodiny cesty. Vždy si našla nejaký dôvod, a potom ponavštevovala divadlá. Na skle maľované videla neviem koľkokrát
LP platne sú teraz zase v móde, predáva sa množstvo gramofónov, takže Tvoja zbierka nemusí ležať ladom.
Áno, výprava jednoznačne veľa robí, aspoň u mňa. Ono to býva tak, že jednotlivé divadlá si produkcie aj zapožičiavajú - keď už sa toľko investovalo do nákladnej výpravy, aby sa to nepoužilo len desaťkrát. Prevezie sa to do iného divadla na ďalšiu sériu ppredstavení.
Máloktorá opera má nejaký podstatnejší dej a libretto, uviedol by som možno Mozartovu Cosí fan tutte, alebo Pucciniho Toscu.
Spevácke výkony a orchester áno, a zvlášť mám rád zborový spev. Zbor kováčov vo Verdiho Il trovatore, alebo zbor poľovníkov vo Weberovej Der Freischütz... tam mi fakt chodia zimomriavky po chrbte
Nie som žiaden odborník, nevzdelával som sa v tomto smere. Len sa mi opera veľmi páči, rád ju počúvam, a je to krásny zážitok ísť na živé predstavenie. Najradšej sedím v prvých radoch na prízemí - ak zoženiem lístok, tak najradšej v prvom rade rovno za dirigentom. Tieto miesta sa nepovažujú za najlepšie, lebo si príliš blízko a orchester ti môže prehlušiť spev. Ale mne sa to veľmi páči, by tako "uprostred diania"
Povedal by som, že môj najobľúbenejší operný skladateľ je Mozart. Iných zase neznášam, napríklad Wagner ma nudí k smrti, s výnimokou Tannhäuser a Lietajúceho Holanďana.
Scéna a výprava je pre mňa dôležitá, môže veľa urobiť. Z každej novej opery keď idem po prvýkrát, vyberiem si najprv klasickú produkciu, až potom nejakú modernú verziu. Niektoré tie moderné verzie bývajú šialené, videl som v londýnskom Coliseu produkciu Pucciniho Turandot, ktorá sa celá odohrávala v mäsiarstve. A ešte bola preložená do Angličtiny, no to bol otras.
Aj v bratislavskom SND naposledy čo som bol, preložili Mozartovu Čarovnú flautu do Slovenčiny. Na šťastie len hovorenú časť - nie spev, ale aj tak.
Jedno sympatické divadlo je Štátne mini-divadlo Košice. Tam majú na scénografiu taký malý rozpočet, že niekedy vidíš motúzy, ktorými ťahajú po javisku kulisy. Inokedy musia prerušiť na 10 minút uperostred dejstva, aby zmenili scénu. Ale je to sympatické
Na koncerty všeobecne zájdem rád, aj keď v poslednom čase málo.
A Ty? Páči sa Ti tento druh umenia?
inak sa s Tebou v množstve a rozmanitosti nemôžem porovnávať,teda z môjho pohľadu si naslovovzatý odborník
pokiaľ teda Ťa v predstavení oslovuje aj výprava, klasická, je to teda druh vizuálneho vnímania a chcem tým poukázať, že teda niet rozdielu ak má niekto zimomriavky pri hudbe a pri vnímaní obrazu ak má napozerané toho viac stáva sa viac vnímavý na tento druh umenia
Máloktorá opera má nejaký podstatnejší dej a libretto, uviedol by som možno Mozartovu Cosí fan tutte, alebo Pucciniho Toscu.
Spevácke výkony a orchester áno, a zvlášť mám rád zborový spev. Zbor kováčov vo Verdiho Il trovatore, alebo zbor poľovníkov vo Weberovej Der Freischütz... tam mi fakt chodia zimomriavky po chrbte
Nie som žiaden odborník, nevzdelával som sa v tomto smere. Len sa mi opera veľmi páči, rád ju počúvam, a je to krásny zážitok ísť na živé predstavenie. Najradšej sedím v prvých radoch na prízemí - ak zoženiem lístok, tak najradšej v prvom rade rovno za dirigentom. Tieto miesta sa nepovažujú za najlepšie, lebo si príliš blízko a orchester ti môže prehlušiť spev. Ale mne sa to veľmi páči, by tako "uprostred diania"
Povedal by som, že môj najobľúbenejší operný skladateľ je Mozart. Iných zase neznášam, napríklad Wagner ma nudí k smrti, s výnimokou Tannhäuser a Lietajúceho Holanďana.
Scéna a výprava je pre mňa dôležitá, môže veľa urobiť. Z každej novej opery keď idem po prvýkrát, vyberiem si najprv klasickú produkciu, až potom nejakú modernú verziu. Niektoré tie moderné verzie bývajú šialené, videl som v londýnskom Coliseu produkciu Pucciniho Turandot, ktorá sa celá odohrávala v mäsiarstve. A ešte bola preložená do Angličtiny, no to bol otras.
Aj v bratislavskom SND naposledy čo som bol, preložili Mozartovu Čarovnú flautu do Slovenčiny. Na šťastie len hovorenú časť - nie spev, ale aj tak.
Jedno sympatické divadlo je Štátne mini-divadlo Košice. Tam majú na scénografiu taký malý rozpočet, že niekedy vidíš motúzy, ktorými ťahajú po javisku kulisy. Inokedy musia prerušiť na 10 minút uperostred dejstva, aby zmenili scénu. Ale je to sympatické
Na koncerty všeobecne zájdem rád, aj keď v poslednom čase málo.
A Ty? Páči sa Ti tento druh umenia?
Živé predstavenie je vždy lepšie než reprodukovaná hudba, nech by si mala doma akúkoľvek kvalitnú hudobnú zostavu.
Ale, je tu aj "ale". Ľudia čo počúvajú operu, zvyknú mať svoju obľúbenú nahrávku, ktorá sa im najviac páči. Keď sa živé predtavenie príliš odlišuje, môže sa ti nepáčiť. U orchestra to zvykne byť najmä tempo, u spevákov ich spevácke výkony. Veď Pavarotti bol len jeden!
Napríklad tájto opera čo som bol včera (La fille du régiment) je ohromne náročná pre tenora. Je v nej jedna ária, ktorá sa volá Ah! mes amis, quel jour de fête!, a ktorá obsahuje 9 (!!!) vysokých C v rozsahu niekoľkých minút. Vysoké C je najvyššia nota, akú tenor dokáže zaspievať. 9 za niekoľko minút, to je šialene náročné.
Keď si dáš do Googlu názov tejto árie, prvé odkazy čo ti výjdu budú na videá keď ju spieval Pavarotti, prípadne geniálny súčasný spevák Juan Diego Florez. Ten spevák, čo bol včera, sa nemôže s nimi porovnávať.
Ale celkovo je živé predstavenie zvyčajne omnoho pôsobivejší zážitok.
Živé predstavenie je vždy lepšie než reprodukovaná hudba, nech by si mala doma akúkoľvek kvalitnú hudobnú zostavu.
Ale, je tu aj "ale". Ľudia čo počúvajú operu, zvyknú mať svoju obľúbenú nahrávku, ktorá sa im najviac páči. Keď sa živé predtavenie príliš odlišuje, môže sa ti nepáčiť. U orchestra to zvykne byť najmä tempo, u spevákov ich spevácke výkony. Veď Pavarotti bol len jeden!
Napríklad tájto opera čo som bol včera (La fille du régiment) je ohromne náročná pre tenora. Je v nej jedna ária, ktorá sa volá Ah! mes amis, quel jour de fête!, a ktorá obsahuje 9 (!!!) vysokých C v rozsahu niekoľkých minút. Vysoké C je najvyššia nota, akú tenor dokáže zaspievať. 9 za niekoľko minút, to je šialene náročné.
Keď si dáš do Googlu názov tejto árie, prvé odkazy čo ti výjdu budú na videá keď ju spieval Pavarotti, prípadne geniálny súčasný spevák Juan Diego Florez. Ten spevák, čo bol včera, sa nemôže s nimi porovnávať.
Ale celkovo je živé predstavenie zvyčajne omnoho pôsobivejší zážitok.